NETFLIX UVÁDÍ
„S radostí potvrzujeme, že jste byl přijat na Polytechnický institut.“
Otče náš, jenž jsi na nebesích...
doprovázej mého syna,
Petera Andrease, který opouští svůj rodný domov.
Kéž nikdy nezapomene na strasti života...
ani na své povinnosti k Tobě, Bože všemohoucí.
Ať nepodlehne hříchům života ve městě...
a nehromadí poklady, které ničí mol a rez.
Jest vůle Tvá...
že všichni zplození a zrození v temnotách jednoho dne předstoupí...
a bude nad nimi vynesen rozsudek.
Amen.
Našetřil jsem nějaké peníze...
které jsem ti chtěl při odchodu z domova předat.
Protože sis ale zvolil jinou dráhu...
nedostaneš nic.
Nicméně obdržíš dar.
Tyto hodinky...
které mi při odchodu z domova věnoval otec.
Dávám ti je v naději, že ukonejší tvé zatvrzelé srdce
a otevřou tvou tvrdohlavou mysl.
Abys, až se jednoho dne od cesty k zatracení odvrátíš,
otevřel své pomýlené srdce nám.
- A našemu Pánu na nebesích. - Je žalostné vidět starého kněze,
vždy tak nelidsky tvrdého, jak je sentimentální.
- Nemůžeš odmítnout... - Co?
Otcovu licoměrnou zbožnost?
- Tento milostivý dar? - Omluv se.
- Omluv se za to, cos řekl! - Nikdy!
Uhoď mě znovu.
Uhoď mě znovu...
- Opatrně, Petere Andreasi. - ...jak jsi zvyklý.
Opatrně!
Opatrně, ať neskončíš jako ten, jehož stihlo Hospodinovo prokletí!
Když už otec předvídá mou budoucnost, měl by vědět, že v tomto domě
jsem se vždy cítil jen jako cizinec a bezdomovec.
- Zavržen budiž ten, kdo vzdoruje Pánu! - Amen!
Petere? Petere Andreasi?
Tady máš něco malého na cestu.
A nezapomeň, kdybys potřeboval pomoc, tvůj starší bratr je v Kodani.
Děkuji, matko.
POKOJ K PRONÁJMU
- To je vše. - V pořádku.
Nájem se platí každý měsíc prvního.
Darcyho zákon popisuje lineární závislost
mezi rychlostí průtoku vody v půdě a výškovým rozdílem
dvou hladin. Co ale za touto závislostí stojí?
Ano?
Mezi plochou a rychlostí průtoku platí exponenciální závislost.
Lineární závislost.
Čím větší plocha, tím vyšší rychlost průtoku.
- Co to děláte, pane Sideniusi? - Je to soustava kanálů,
která protne Jutsko a propojí oba oceány.
Zkrátí lodní dopravu a propojí nová města.
Během mé přednášky?
Nežádal jsem vás už dřív,
ať těch bláznivých pokusů necháte?
Kanály se budou větvit do mokřin,
které půjdou odvodnit a zúrodnit za využití Darcyho zákona.
Podívejte.
Mladík jako vy
by měl mít jediný cíl, a to nabýt vědění.
Rozumíte?
Ano, pane.
Nabízíte nějakou práci?
Jen na jeden večer.
Výborně. Děkuji.
Studuji na inženýrský titul. Potřeboval jsem nějaké peníze.
Bohužel mě potřebovali jen na jeden večer.
Běžně takhle sbíráš předměty ze země?
Ne, je to na jeden můj projekt.
- Cos dělala předtím? - Jsi zvídavý.
Bývala jsem modelka.
Vážně?
- Pro módní časopisy? - Přestaň, ty ňoumo.
Pózovala jsem na výtvarné akademii.
Takže...
- Myslíš nahá? - Ovšem.
- I před muži? - Ovšem!
Vážně jsi ňouma.
Byli tam výhradně muži.
Byla to zábava.
Dráždila jsem je rtěnkou a řasenkou.
Vážně?
Benátky se z bezvýznamného města
staly jedním z předních center světového obchodu,
protože vybudovaly propracovanou soustavu kanálů.
Počítám, jak Esbjerg proměnit v město lagun
s vyvýšenými obchodními stanicemi.
Představ si elektrické gondoly, jak plují ulicemi
a přepravují cestující a zboží. Přirozeně bez cel.
Dobrá, ty ňoumo. Inženýrského povídání už bylo dost.
Usmívá se na tebe.
Je zvláštní, jak přitahuješ starší muže.
Prosím tě, mlč.
Ale jako partner by nebyl špatný.
A zvaž svůj věk, Jakobe. Nemůžeš žít věčně jako jeptiška.
Navíc je bohatý.
- Takže pro peníze by si tě nebral. - Mlč už, Nanny.
Ráda jsem v Dánsku trávila léta s rodinou.
Když ale přišla zima, chtěla jsem zpátky do Švýcarska za svěžím vzduchem.
Smím-li se zeptat, jak dlouho jste dívčí školu navštěvovala, slečno Salomonová?
Pět let. Získala jsem přátele z celého světa.
Jakobe mluví šesti jazyky
a má titul z literatury a dějin.
Ovšem.
Pane Ivane, slyšel jsem, že hledáte nové talenty.
- To je chvályhodné. - Ano.
Budoucnost patří mladým.
Neustále hledáme nové investiční příležitosti.
A my se pak trápíme s nevychovanými a neúspěšnými génii,
které vodíte domů.
Ovšem...
Pane Salomone...
Ve vší skromnosti, mohli bychom si promluvit v soukromí?
Jistě, pane Eyberte. Odebereme se do jiného pokoje.
Dlužím vám vysvětlení, proč jsem skutečně přišel.
Týká se to...
Nevím, jak to říct. Týká se to...
věci mého srdce.
Jestli neurazím, mohl bych požádat o trochu vody nebo kávu?
Agnes? Nalij ještě prosím panu Eybertovi kávu.
Děkuji.
Kde jsme to byli?
Ach ano. Věc mého srdce.
Mám v úmyslu...
poctít slečnu Jakobe svou náklonností.
Pane Eyberte...
s manželkou jsme si přirozeně všimli, jak se věci mají.
Máte dobrý židovský původ a jste též rodinný přítel, takže...
půjdu přímo k věci.
Nepochybně si uvědomujete věkový rozdíl mezi vámi a mou dcerou.
Nemáte tu kávu zamíchanou už dost?
Ano.
Jistě si také uvědomujete...
postavení mé dcery v reálném životě.
A můj testamentární...
vztah k ní.
Její finanční situace v tom nehraje žádnou roli.
Jak říkám,
- jde o věc mého srdce... - Víte, že si vás vysoce vážím,
a přirozeně tak máte v zásadě mé požehnání.
Nicméně o své budoucnosti rozhodne Jakobe sama.
Mám něco, co by vás mohlo zajímat.
Je to kniha, respektive Písmo svaté.
Daroval mi je farář, který mě biřmoval.
- Význačný muž, pastor Sidenius. - Jak vím, že není kradené?
Na první stranu mi napsal věnování.
„Vždy se řiď přísnými pravidly církve.“
- Patnáct øre. - Patnáct øre?
Představoval jsem si... Čekal bych...
U PLECHOVÉHO HRNCE
- Promiňte. - Ano?
- Kdo je ten pán tamhle? - Ivan Salomon.
- Salomon? - Vy neznáte jméno Salomon?
Ne.
Má tolik peněz...
- Zaplatím. - Jistě, pane.
Promiňte, pane.
Smím vás na okamžik vyrušit?
Jmenuji se Peter Andreas Sidenius. Studuji inženýrství.
Slyšel jsem, že hledáte lidi s nápady. Génie.
Rád bych vám předvedl pár svých vynálezů.
Smím si přisednout?
Prosím.
Napadl mě nový způsob výroby energie.
Místo drahého uhlí
můžeme využívat síly přírody, vítr a vlny.
Spolu s propracovanou soustavou kanálů a zdymadel
- to způsobí revoluci... - Váš účet.
Promění to Dánsko v moderní soběstačnou průmyslovou zemi.
Doslechl jsem se...
že jste pro takové projekty ten pravý.
Chodíte sem často?
Ne, já...
Pak můžeme náš rozhovor dokončit jindy.
Omluvte mě. Mám schůzku.
Možná si myslíš, že lžu, Lisbeth, ale vážně tam byl.
Nic takového jsem ještě neviděl. Ty elegantní šaty, celý...
Jeho rodina patří k nejbohatším v zemi. Pohádkově bohatí.
Může to být životní šance.
Pane inženýre, pojďte ke mně.
Mimochodem, říkal jsem si... Mohla bys mi půjčit nějaké peníze?
Jak mám vědět, že mi je vrátíš?
Víš, že mi můžeš důvěřovat.
Musím se vrátit do toho lokálu, kdyby se tam zase ukázal.
- Je to důležité. - Nepřemýšlels o tom...
že kdybychom spojili síly...
a našli si místo k bydlení, všechno by se usnadnilo.
Ano. To je skvělý nápad.
- Takže mi ty peníze půjčíš? - Jistě.
Vezmi si moje dnešní dýška.
Děkuju.
- Veselé Vánoce. - Veselé Vánoce.
Veselé Vánoce.
Dali mi nějaké zbytky.
Většinu červeného zelí hosté snědli, ale zbyla spousta vepřového.
A hromada karamelizované cibule.
Naše první společné Vánoce.
Děkuju.
Rozumím ti, jestli myslíš na rodinu.
Ne. Ne, právě naopak. Přemýšlel jsem o Ivanu Salomonovi.
Občas si přeju být bohatá.
Ano, jenže nejsi, Lisbeth.
- A nikdy nebudeš. - Ale co kdybych byla?
Dala bych všechny peníze do tvého projektu.
Zapomněla bych.
Na zdraví.
Na nás dva.
Je to vše?
Pane Sideniusi! Tady jste!
Pojďte se posadit.
Poptal jsem se na vás u přátel z Polytechnického institutu.
- Máte hlad? - Ne, už...
- Číšníku! Kaviár a šampaňské, prosím. - Jistě, pane.
No tak, pane Sideniusi, posaďte se.
Posaďte se.
- Ovšem. - Popište mi svůj projekt.
Tak...
Společnost potřebuje někoho jako vy.
Někoho, kdo ukáže možnost něčeho unikátního a revolučního.
Aktuálně propočítávám potřebný průtok odpovídající ploše.
Způsob propojení toků a jezer kanály.
Vytvoří se zavlažovací systém a zužitkují se neobdělávané nivy.
- Zároveň... - To už stačí, pane Sideniusi.
Zvu vás k nám na večeři.
Ať vaše skvělé nápady slyší můj otec.
- Ale... - Můžeme si tykat.
- Ivan. - Peter Andreas.
Projekt je třeba předložit
šéfinženýru Bjerregravovi z Dánské inženýrské asociace.
Může ho doporučit ministerstvu, které ho pak může schválit.
Jsi takový dobyvatel světů.
Jsi vskutku...
šťastný muž.
Promiň, že jdu pozdě. Zajišťoval jsem budoucnost naší rodiny.
Ty jsi pil.
Představuju ti svoji sestru Nanny. To je pan Sidenius.
Pan Sidenius studuje inženýrství, ale už teď je génius.
No ne! Jaký je to pocit být génius?
Budete tady jen tak stát?
Abyste tu nepřimrzl a nestal se z vás kandelábr.
Bydlím tímhle směrem.
Pozval jsem pana Sideniuse na nedělní večeři.
Tuhle neděli?
Tak zatím, pane génie.
Nezapomeňte se otočit, pokud jdete opačným směrem.
Nezapomeň projekt předložit šéfinženýrovi! Je to zásadní!
Dobrý den.
Rád bych tento projekt osobně předal panu šéfinženýrovi.
Šéfinženýr má jednání. Pokud mi tu ale výkresy necháte,
dáme vám vědět, až si je prohlédne.
Určitě...? Říkal jsem si, že třeba...
- Ovšem. - Děkuji.
- Všechny ty nákresy čekají na něj? - Ano.
- Děkuji. - Děkuji.
To je ono.
A dovolíte-li, popotáhnu vám manžetu.
To je ono. Ještě druhou.
Asi si říkáte, proč vypadám, jak vypadám.
Právě jsem se totiž vrátil z dlouhého pobytu v Panamě,
kde jsem dohlížel na stavbu velkého kanálu.
- Nepochybně to bylo nebezpečné. - Ovšem.
- To je pro vás. - Děkuji.
Takže...
To snad není možné.
Asi jsem si peněženku zapomněl v hotelu.
Mrzí mě to.
Mohl bych s penězi poslat šoféra?
Do hodiny bude tu. Přeji vám hezký den.
Bez zaplacení z obchodu odejít nemůžete.
Obviňujete mě, že jsem podvodník? Víte, kdo já jsem?
Dobrý den. Peter Andreas Sidenius. Jsem ohlášený.
Vítám vás.
- Vezmu vám klobouk. - Děkuji.
Pojďte za mnou.
Posaďte se zde.
Generální ředitel Delft. Jsem jejich strýc.
- Já jsem Sidenius. - Ten mladý inženýr.
Synovec mi o vás vyprávěl.
Šťastný muž, tak vás popisoval.
Mně to moc lichotivé nepřijde. Jak se to říká?
Štěstěna se usmívá na hlupáky.
- Smím se posadit? - Prosím.
Má neteř je velmi půvabná, že ano, pane Sideniusi?
Slečna Salomonová je krásná.
Překrásná.
Rozhodně to není žádné obyčejné děvče.
A mohu vás ujistit, že přitahuje davy mladíků.
Co jen krása dokáže.
Mimo to můj švagr Philip Salomon není zrovna chuďas.
Peníze mají přitažlivou moc, pane Sideniusi.
Jsou to kousíčky kovu, schopné probudit nejhlubší lidské city
a vznešeně rozvášnit srdce. Nemám pravdu?
Tak pojďme pozdravit rodinu.
Děkuji.
Tady jsi! Už tě netrpělivě očekáváme.
Otče?
Pan Sidenius, o kterém jsem ti říkal.
- Vítám vás. - Děkuji.
- To je má matka. - Vítám vás.
Máte opravdu krásný dům, pane Salomone.
A to víno je lahodné.
A dámy...
Jste obklopen krásnými dámami.
Na zdraví, pane Salomone, a děkuji...
že jste mě přijal.
To je moje nejstarší sestra Jakobe.
Dobrý den.
Povíš nám o svém projektu, Pere?
Otec je na něj zvědavý.
Ano.
Vycházím z toho...
že s vývojem moderní společnosti
bude přístup ke zdrojům energie zásadní.
A ten, kdo ovládá dodávky, ovládá i budoucnost.
Musíme se oprostit od uhelné energie, která není nevyčerpatelná,
a místo toho zkrotit nesmírnou sílu a energii ukryté v přírodě.
Ano.
Prosím, pokračujte.
Jen se podívejme...
na nekonečné řady vln,
které denně vybíjejí svou burácející sílu na pobřeží.
Proč tu sílu nevyužít?
Chci tu energii akumulovat a napojit na obří turbíny,
aby bylo možné kabely rozvést elektřinu po celé zemi.
Totéž s větrnými generátory. Všechen ten nevyužitý neustálý vítr...
který vane krajinou, může být zkrocen
a být k užitku všem.
Představte si, pane Salomone, celá města, kde budou domy a dlouhé ulice,
železniční nádraží a továrny osvětleny elektrickým světlem
získávaným z větru a moře.
Také jsi zmiňoval nový mezinárodní přístav.
- Představte si dánské Benátky... - Děkuji. Zní to náramně.
A zřejmě dosti nákladně.
Jak si realizaci takového projektu představujete?
Nákresy už obdržel šéfinženýr Bjerregrav.
Otec se s ním zná.
Tak držím palce.
Dobrou noc.
Tvůj přítel má fascinující nápady. Připadá mi ale jako snílek.
Možná je nezralý, ale je to inteligentní muž.
Obzvlášť na mě udělal dojem svou předpovědí,
že tomu, kdo ovládá energii, patří moc a peníze.
Ale je to někdo, s kým se chceme sblížit?
Nepůsobí poněkud falešně?
Jak je to slovo? Potřeštěnec.
Mně přišel jako křupan. Viděli jste, kolik toho vypil?
Ano, působil poněkud neotesaně.
Na druhou stranu nezapomínejte, že vyrůstal v chudobě.
Syn duchovního.
Je smutné vidět, jaké ošklivé šrámy chudoba zanechá.
Ani nebyl tak pohledný, jak jsi říkala, Nanny.
Mně přišel neobvykle pohledný. Podle mě vypadá skvostně.
Skvostně?
Šéfinženýr vás teď přijme, pane Sideniusi.
Děkuji.
Promiňte, vy jste ten inženýr Sidenius?
- Ano. - Dobrotivý bože. Jste mladíček!
Tak to pojďme probrat.
Vaše myšlenka hydroelektrických turbín mi připadá zcela šílená.
Některé vaše nápady ohledně větrné energie ale působí rozumně.
Jak vás takový absurdní projekt vůbec napadl?
Věnoval jsem se mu poslední rok.
Ale přemítám o něm už od dětství.
To jsou vaše nákresy? Podíváme se na ně.
Mohl byste mi dále rozvést regulační systém
pro fjordy a kanály?
Mluvte prosím zřetelně.
Ano, pane.
Chci vybudovat regulační systém pro přístavy a fjordy v Jutsku.
Umožnil by rychlejší vodní přepravu,
která Dánsko promění v moderní průmyslovou zemi.
Chci přesunout lodní dopravu mimo Kodaň.
Svobodný přístav se tam střediskem světového obchodu nikdy nestane,
protože město je svou polohou pro mezinárodní lodě špatně dostupné.
Chci vybudovat velký přístav na západním pobřeží,
který by nám umožnil konkurovat Hamburku a Brémám.
Byly by to takové...
Benátky severu.
Jste ve šťastném věku.
A když už jsme u toho, mladíku, postoj. Nehrbte se.
Navštivte mě za týden.
Smím odejít?
Prosím?
Pitomec jeden! Autoritářský hovado!
„Postoj, mladíku! Nehrbte se!“
To dobře znám.
Čisté nehty, pomodlit se, nehvízdat si, chovat se slušně u stolu. Odporné.
- Ale za týden mám přijít zas. - Poloviční vítězství.
To chce oslavit.
Šampaňské?
A kaviár, samozřejmě.
Ano.
Pojďme za rodinou.
Co je?
To je jedna z nejlepších restaurací ve městě.
Ovšem.
Snoubenec mojí sestry Jakobe, Eybert.
...zvlášť když dívkám umřela matka...
Nechápu, co na něm vidí.
Když někam vejde, zastaví se hodiny.
Je vdovec a jeho děti u ní asi probouzejí ochranitelské sklony.
Ale chápu, co on vidí na ní.
Je ze sester nejstarší, tudíž zdědí nejvíc.
Byl jsem obzvlášť opatrný.
Pan Eybert.
Dobrý den. Peter Andreas.
Jakobe.
Rád vás opět vidím, slečno Salomonová.
Ano, bylo to vážně něco.
Tehdy jsem založil společnost,
která dnes patří k největším v zemi
v oboru kanalizačních produktů.
Chceme si objednat.
Pánové. Dámy.
Plánovali jsme kaviár a šampaňské, co vy na to?
- Ano. - Ano.
Co je v nabídce?
Pstruží jikry a křepelčí vejce na ledu,
poté tetřívek na chřestu, omeleta a sýr s celerem
- a jako dezert ovoce. - Dáme si to všechno.
- Šampaňské doneste hned. - Ano, pane.
Per dnes navštívil šéfinženýra Bjerregrava.
Projekt víceméně schválil. Je hrozně panovačný.
„Mluv zřetelně! Nehrb se.“ Ty to předvádíš mnohem lépe.
- Co říkal? - Ne, ne. Omluvte mě prosím.
Pořád uzlíček nervů? Jsou to poslední dveře napravo.
- Ahoj. - Elegantní společnost.
Málem jsem tě nepoznala.
A ty nóbl dámy. Ten mladík bude Ivan?
Přesně tak. Můžeme tedy prosím předstírat, že se neznáme?
- Nejsem ti dost na úrovni? - To víš, že jsi.
Ale na tomhle mi moc záleží.
Je to důležité pro moji kariéru. Kdyby jeho rodina zjistila...
tuhle věc o nás...
Prosím tě, jen předstírej, že se neznáme.
V podstatě se snažím podmanit si sílu přírody.
Přirozeně aniž bych ji plundroval.
Jde o hydroelektrický systém a soustavu kanálů,
která zjednodušeně
propojí všechny kouty naší země.
Pane Sideniusi, položím vám otázku.
- Beze všeho. - Jen jsem zvědavý...
Studujete na inženýra, že ano?
Ano.
Čím to, že si mladík jako vy, který, jak jsem slyšel,
pochází z dlouhé linie duchovních,
zvolí dráhu v technice?
- Vám moje profese vadí? - Ale ne.
Jen je hotový protiklad.
- Věda proti víře. - Přesně tak.
Opravdu jsou neslučitelné?
Inženýrství je pro lidstvo nesmírně důležité.
Například díky železnici se zkrátily vzdálenosti mezi lidmi.
Nebo telegraf.
Nemluvě o tom, že se časem možná dočkáme létajících strojů.
Považte...
jak dokáže vymazávat rozdíly mezi lidmi...
a tím se stává posledním krokem...
k naší vizi celosvětového bratrského porozumění.
Nezveličuješ?
Věřím, že volný pohyb dokáže rozbít předsudky...
a vytvořit obrozenou...
spravedlivou společnost, v níž může jedinec žít...
jako svobodný a nezávislý člověk.
Zdali.
Musím se přiznat...
že v takto ušlechtilém rámci jsem o svém oboru dosud nepřemýšlel.
Chcete dolít vodu, slečno Salomonová?
Děkuji.
Ivane, tohle bys měl slyšet.
Poslouchám, doktore.
Mohu, slečno Salomonová?
Škoda, že jsme si nepromluvili už dříve.
Nevykládejte si to špatně, ale vaše moudrá slova mě obohatila.
Ostatně návštěva tohoto domu...
je celkově obohacující.
Byť se přiznám, že si připadám poněkud...
méněcenný.
Nejsem zvyklý na...
otevřenost a svobodu vaší rodiny.
Respektive...
na to, jak se zaobíráte světovým děním
jako něčím podnětným. Má rodina je jiná.
Náš den začínal i končil odvrácením od světa...
zpěvem hymnů a modlitbami.
Umíte si představit, že někdo tak krásný a dobře oděný...
jako vy, by byl brán jako odvrácený od Boha?
Když vzpomínám na rodný domov...
vždy je tam pocit studu.
A strachu.
Vaší upřímnosti si vážím, pane Sideniusi.
Nemáte zaplacený nájem.
- Peníze brzy dostanete. - Někdo na vás ve vašem pokoji čeká.
- Představil se? - Nepůsobil moc mile.
A nezapomeňte zaplatit nájem!
Eberhardte?
Omlouvám se, ale bytná říkala, že se brzy vrátíš.
Byl jsem pár dní doma.
Ano?
Otec náhle onemocněl.
Podle doktora je to nejspíš rakovina.
Měl bys to vědět. My, tedy všichni tví sourozenci...
jsme si říkali...
že když se o otcově nemoci dozvíš, možná budeš mít...
motivaci, respektive pocítíš potřebu...
- pokusit se o smíření. - Jak to myslíš?
Aniž bych se ti pletl do života, můžeš nadále...
Nepleť se mi do života.
Dobrá. Vidím, že snažit se přivést tě k rozumu je ztráta času.
- Jak chceš. - Něco bys měl vědět.
I když to pro svou tvrdohlavost odmítáš,
otec má ze všech největší starost o tebe.
Mluví o tobě každý den.
Vzdali snahu tě přemluvit.
Místo toho doufají, že tě časem život přinutí změnit postoj,
aby ti došlo, kolik jim toho dlužíš...
- a budeš se kát a usmíříš se. - Dlužím? Kát se?
Hřích? To už jsem slyšel.
Zkoušet mě zatáhnout zpět skrz otcovu nemoc je podlé.
Chcete, abych se vám podvolil, protože nedokážete snést,
že by se mi mimo váš svět mohlo dařit. Ale daří!
Pověz tomu muži, co si říká můj otec, že mu nic nedlužím!
Připravil mě o dětství. To stačí!
Na co civíš?
Čekáš, že bude po tvém?
Po bližším zkoumání považuji váš projekt za bezcenný.
Je příliš nezralý. Beztak jste na jeho realizaci příliš mladý.
Ještě jste ani nedostudoval.
Jmenujete se Sidenius? Jste příbuzný toho známého duchovního?
Nevím, jak to s tím souvisí. Prozradíte mi...
proč jste na můj projekt změnil názor?
Omlouvám se, pokud jsem ve vás vzbudil naděje.
Věřím, že vám zamítnutím prokazuji laskavost.
- Laskavost? - Vaše teorie o turbínách,
větrných generátorech a kanálech je příliš naivní. Příliš dětinská!
V úvahu by projekt mohl přijít jedině tak,
že bych se v něm sám zaangažoval.
To bohužel nepřipadá v úvahu.
Ovšem.
To znamená, že co se mne týče, je tato záležitost uzavřena.
Děkuji, že jste přišel. To bude vše.
Možná byste mi jako bývalý voják mohl povědět,
jak pokorný podle vás musím být, abyste můj projekt podpořil.
Přišel jste o rozum?
Toto odmítnutí je definitivní.
Teď prosím odejděte!
- Budete litovat. - Vy mi vyhrožujete?
Kdybych tušil, co jste za umíněného starého omezence...
nikdy bych se k této frašce nesnížil.
Sbohem!
Kdes byl? Co to jíš?
Pomyje?
Číšníku!
- Měls požádat strýčka Delfta o půjčku. - Je to od tebe milé, Ivane...
- ale teď už na tom nesejde. - Jak to myslíš?
Bjerregrav můj projekt zamítl.
Vysmál se mému životnímu dílu.
Jsi příliš mladý.
Máš příliš radikální nápady. Musíš do ciziny.
Ano, možná.
Otec je v kontaktu s velkou rakouskou stavební firmou
pracující na projektech přehrad a kanálů. Profesor Pfefferkorn.
Chtěli by, abys pro ně pracoval.
- Ale... - Poslouchej!
Musíš z Dánska pryč.
Pryč od vepřových pečení, průměrnosti a Bjerregrava.
Vydej se do světa.
Za inspirací, využij šance předvést sebe a svůj projekt.
Hlavu vzhůru!
Ukaž jim, co jsi zač. Ukaž jim, že jsi šťastný muž.
Slíbils nás navštívit na venkově.
- Já vím, ale nemůžu... - Dost už. Přesně to teď potřebuješ!
Bude tam celá rodina.
Budou tam obě moje sestry. Obě dvě!
Můj ty bože! Pane Sideniusi.
- Slečno Nanny. - Pojďte sem.
- Slečno Jakobe. - Pane Sideniusi.
Vítám mladého génia v našem letním sídle.
Snad jel vlak načas.
Jen jedna věc, než se k nám připojí ostatní.
Prosím, posaďte se.
Děkuji, Ivane.
Peníze obdržíte každý měsíc prvního.
A veďte prosím seznam všech výdajů.
Ovšem.
Nezapomeňte panu Salomonovi zdůraznit, že to beru jako půjčku.
- Vůči zisku z mého vynálezu. - Plně rozumím.
Smím vám položit jaksi netaktní otázku?
Všiml jsem si, že pan Sidenius mění kolej,
co se Salomonových dcer týče.
A že se teď pan Sidenius dvoří mé nejstarší neteři Jakobe.
Dvořit se ženě tolika předností by byl nesplnitelný sen.
Myslíte finančních předností?
- Prosím? Ne, jistěže ne. - Jistě.
Podepište prosím převzetí peněz.
- Matko? - Ano?
Šlo by mé zasnoubení s Eybertem uspíšit?
Pokud si to přeješ.
Eyberta si nesmírně vážíme. A pochází z dobré židovské rodiny.
A otec zná jeho finanční situaci.
Miluješ ho doopravdy?
Cítím se s ním v bezpečí.
A báječně spolu konverzujeme.
Navíc jeho dcery potřebují ženu.
Myslíš, že by tvůj přítel...
svolil k omluvě panu Bjerregravovi?
Ano. A když už jsme v tom,
požádáme ruského cara, ať odstoupí.
Zodpovědnost nad osudem tak vizionářského projektu
by úzkoprsému technokratovi jako Bjerregrav patřit neměla.
- Souhlasím. - Ale jistě...
Z investičního i společenského hlediska
myšlenky mladého pana Sideniuse obdivuji.
Kdybychom dokázali využít přírodní síly dosud považované za nepřátelské...
Ten projekt ale musí schválit Bjerregrav.
Jen on je oficiální dánský technický expert.
Jediný, kdo může projekt doporučit vládě ke schválení.
- Otče... - Bjerregrav...
Co kdybys Bjerregrava oslovil ty?
- Nezměnil by názor? - Nepředbíhejme.
Ať teď Per cestuje. Ať v Rakousku navštíví profesora Pfefferkorna.
Pak zjistíme jeho názor na Pera i to, zda projekt považuje za realizovatelný.
Hluboko v srdci
Hledí na mě s radostí
Každou hodinu
Mé srdce pěje
Starou krásnou píseň
Která se vznáší vzduchem
A spěchá za tebou
Tvá krásná tvář
Hluboko v srdci
Hledí na mě s radostí
Každou hodinu
Uprostřed takové vášnivé písně to bylo nezdvořilé.
Od příjezdu ses na mě ani nepodíval!
Že ne? Promiň.
Už tě nezajímám?
Připadám ti dětinská a prostoduchá?
Proč bych si to měl myslet?
Víš, že mám spoustu dalších nápadníků.
- Nepochybně. - Z lepších rodin.
A s mnohem realističtějšími plány.
Jen buď upřímný. Ztratil jsi o mě zájem?
Nanny.
Výborně.
Co ode mě chceš?
Proč mi nedáš pokoj?
Od minulého setkání myslím jen na tebe.
To ti cit pro takt neradí, aby ses ode mě držel dál?
Ne.
Zasáhlas mě jako dosud nikdo.
Musím vědět, co cítíš.
Jsi krásná.
Jsi inteligentní a bohatá a já jsem...
Jsem nicka.
Asi své city ke mně přeceňuješ.
Nemusím se ospravedlňovat.
Jsem zasnoubená s Eybertem.
Kampak se zaběhly děti?
Mohou zůstat tady a hrát karty.
Kde je Nanny? Věděla, že se půjdeme projet.
Jestli je pohněvaná, ať si zůstane.
Posuňte se prosím. Dobře, to stačí.
Tu máš.
Připomíná mi to vyprávění o švédském studentovi z Lundu.
Vsadil se, že dokáže pěšmo ulovit jelena.
Po hodině běhu padl mrtvý k zemi. Puklo mu srdce.
Opravdu tomu věříte?
Slyšel jsem to jako chlapec a nevěřil jsem tomu ani tehdy.
- Zní to věrohodně. - Takže vy tomu věříte, pane Sideniusi?
Věřím, že správný muž dosáhne toho, co si vytkne za cíl.
Za každou cenu.
Fakt je, že jelen cválá po čtyřech nohou.
Nerozhoduje jen rychlost. Také odhodlání a výdrž.
Podle vás odhodlání předčí přírodní zákony?
Mrzí mě, že už v sílu odhodlání nevěříte.
Kam tím míříte?
Kdybyste viděl důkaz, obnovil by vaši víru v odhodlání?
Pak to podniknu hned teď.
Pane Sideniusi! Vraťte se do kočáru!
Protáhnout si nohy člověku jen prospěje.
Ostatně...
Dánsku by prospělo, kdyby člen parlamentu
opět získal víru v odhodlání.
Nemůžu vás nechat běžet podél kočáru.
Pak bych vás měl předběhnout.
Vidíte...
dodržel jsem slovo.
To byla sázka?
Jen se mi trochu zamotala hlava. Ani jsem nemusel běžet tak rychle.
Slečno Jakobe, vaše květiny.
Vaše květiny.
Miluješ mě, že ano?
Toužíš být mou.
Miluješ mě.
Že je to tak?
Miluješ mě a toužíš být mou.
Toužíš být mou.
Že je to tak?
Ano.
Ano!
Až bude přehrada hotová,
zabrání záplavám níže v údolí.
Nastávají téměř každý rok při tání sněhu.
A až postavíme elektrárnu, můžeme oblast zásobovat elektřinou.
Přináší příležitosti všem obyvatelům této oblasti.
Pane Sideniusi...
„Guten Tag, mein lieber Freund.“
„Snad se ti v Rakousku vede dobře
a profesor Pfefferkorn se o tebe dobře stará.“
„Měli jsme tak málo času, než jsi odjel.“
„Ale i přes ubíhající dny si láska vyžádala své.“
„Každá chvilka strávená s tebou
patří v mém životě k těm nejšťastnějším.“
„Můj drahý Pere, už příliš dlouho ses mi neozval.“
„Jen pár tvých slov by mě naplnilo štěstím.“
„Jistě ale máš plno práce.“
„Celý včerejšek jsem očekávala tvé psaní.“
„Byla jsem rozzlobená a v deset jsem si šla lehnout
a z celého srdce tě nenáviděla.“
„Až do jedenácti.“
„Můj drahý...
nemůžeš jen na chvíli pustit stavbu z hlavy,
skočit na vlak a rychle přijet domů?“
„A políbit mě.“
„Jen jediný polibek.“
„To by byl báječný pocit.“
„Víš, žes mi nikdy neřekl, že mě miluješ?“
„Jen pro jednou bych ráda slyšela, jak to zní.“
„Můžeš to zkusit, než se opět shledáme.“
„Pak to bude vzájemné vyznání.“
Co je to s Jakobe?
Vidělas ji u stolu?
Chuděrka. Žárlí, protože se nevdala jako první.
Úplně pění, protože by radši tancovala
svatební tanec s Perem.
Pověz mi, má drahá sestro...
proto jsi tolik spěchala?
- Jak to myslíš? - Chtělas být první.
Nikdy jsi mu neodpustila, že tě odmítl. Chováš k němu zášť.
Ty jsi opilý!
Soustřeď se na tanec. Šlapeš mi na boty.
- Bavíš se? - Ano, matko.
Chybí ti?
Samozřejmě. Dnes obzvlášť.
Má v sobě něco...
- Co? - Nevím.
Na té části jeho osobnosti bez kořenů je něco,
co nechápeme.
A ani jsme nepoznali jeho rodinu.
Víš, jestli o vašem vztahu vůbec vědí?
Ano. Než Per odjel, potkal svého bratra na ulici
a řekl mu, že jsme zasnoubení.
Nepřísluší nám se do toho plést, ale jsi si jistá?
- Čím? - Že se k sobě s Perem hodíte.
Jsi si jistá, že váš vztah není nepřirozený?
Že se společenským postavením nelišíte příliš?
Že jeho křesťanský původ není v rozporu s naší židovskou vírou?
Jeho neústupná nenávist vůči celé jeho rodině...
Rozhodla jsem se, matko.
Miluji ho.
Ano. Dobrá.
Jen jsme se chtěli ujistit, že si jsi tím vztahem jistá.
Dobrý den. Kde najdu pana tajemníka Sideniuse?
První patro, čtvrté dveře napravo.
Děkuji.
- Je to poznat. - Ano, židovská běhna.
Dále!
Dobrý den.
Jsem Jakobe Salomonová.
Vím, že vám o mně váš bratr řekl.
Přišla jsem ve snaze nalézt vzájemné porozumění.
Váš bratr Per,
můj budoucí snoubenec, je své rodině odcizený.
Byla tato návštěva váš nápad?
Ano.
Ví můj bratr, že tady jste?
Ne.
Rozumím.
Je nadevše pravda, že už od dětství
se můj bratr od rodiny odcizoval.
Systematicky se zatvrzoval.
Ve svém vzdoru vůči nám nachází jakési žalostné potěšení.
I vůči těm, kterým dluží veškerý vděk a úctu.
Ani teď, když máme otce na smrtelném loži,
své okoralé srdce neotevře.
Jeho snaha vymanit se sahá až k jeho křestnímu jménu. Vy mu říkáte...
Per?
- Ano. - Ano.
Svůj názor tajit nebudu. Předpokládám, že vás zajímá...
upřímný pohled.
Konkrétně v tom, že toto jeho zasnoubení s vámi
patří ke vzpouře vůči jeho domovu.
Jistě víte, že Peter Andreas pochází z křesťanské rodiny.
Ví, že pro jeho rodiče je křesťanství nanejvýš důležité.
A že neuznávají blaženost, která nemá kořeny v křesťanství.
A pokud to pro vás cokoliv znamená...
mohu vám s naprostou jistotou říct,
že se váš poměr požehnání nedočká.
Přišla jsem s nadějí na usmíření.
Teď vidím, že jsem byla naivní.
Přesto své návštěvy nelituji.
Promiňte.
Přišla mi nějaká pošta?
Je mi líto, pane Sideniusi. Dneska zase nic.
Děkuji.
Bydlí tady.
- Pane Sideniusi! - Ano?
Přišel vám telegram.
Děkuji.
Stalo se něco?
Je od mého bratra.
V noci mi zemřel otec.
Upřímnou soustrast, pane Sideniusi.
Klidně můžete odjet domů.
- Ne, díky. - Jak chcete. Kdybyste cokoliv chtěl...
Děkuji.
- Chce s vámi mluvit nějaká paní. - To asi bude omyl.
Cizinka. Asi přijela vlakem.
Vlakem?
Dobrý večer.
Jak...?
Překvapila jsem tě?
Prosím, pojď dál.
Takže se ti stýskalo.
A teď jsem tu.
Nejdražší příteli.
Můj tisícerý příteli.
Proč jsi mi neřekla, že přijedeš? Poslal bych ti kočár.
Nevěděla jsem, jestli přijet.
Ale musela jsem tě navštívit.
Rodičům jsem o tom říct nemohla.
Myslí si, že jsem jela za svou starou kamarádkou Rebekkou do Vratislavi.
- A zdržíš se? - Na dva dny.
Musíš mít hlad.
- Chceš něco k jídlu? - Ano.
Strýček Delft četl v novinách nekrolog tvého otce.
Je mi to tak líto, Pere. Máš to teď těžké?
Ne.
Ulevilo se mi, když jsem nic necítil. Bylo to jako osvobození.
Mohli jste se spolu usmířit.
Kdybyste si vše vyříkali, mohly se věci mít jinak.
Musíme k sobě být upřímní.
Musíme se navzájem svěřovat.
Chci se k něčemu přiznat.
Jen se nezlob.
Před odjezdem jsem šla do tvého pokoje v Kodani.
Tolik se mi po tobě stýskalo. Potřebovala jsem nějakou upomínku.
Napsala jsem ti dopis.
Ale neposlala jsem ho.
Mám ho tady.
„Můj nejdražší Pere.“
„Můj drahý příteli.“
„Téměř pláču radostí z pocitu zahanbení
kvůli strachování a pochybnostem o tobě.“
„Až nyní jsem pochopila, jaký jsi člověk.“
„Co v tobě je a proč jsi takový.“
„Tvé vizionářství je také protimluv.“
„Zrodilo se v nátlaku úzkoprsosti a pověrčivosti.“
„Vysvětluje tvou křehkost a současně tvou nesmírnou sílu.“
„Tvé pohrdání a umíněnost.“
„Teď konečně chápu význam sociální spravedlnosti.“
„Díky svému postupnému poznávání tebe a tvé minulosti
už rozumím svému záhadnému a zdráhavému soucitu s hladovými,
chudými a lidmi bojujícími za světlo, vzduch a důstojnost.“
„Lidmi patřícími budoucnosti.“
Děkuji.
Tomu říkám život.
Svobodný život.
Stále žasnu, žes cestovala tak daleko jen kvůli mně.
Kvůli jediné minutě s tebou bych procestovala celý svět natřikrát.
Teď je možná chvíle se vyjádřit.
Ano. Vyjádřit co?
Já...
- Já... - Já...
- Miluji tě. - Miluji tě.
Ale ne.
Přehlédl jsem ho.
- Co tady dělá? Půjdeme jinam. - Ne. Jsme k němu zády.
Jen se kochej krásným výhledem.
Slyšíš to?
Co?
Ty je neslyšíš? Kostelní zvony.
Nikde nám nedají pokoj! Jako by mě sledovaly!
Pere...
- Podívej, jak se drze předvádí. - Pere!
Podívej na jeho pokornou skromnost a na to, jak odhaluje své trápení.
Hnusí se mi to!
Přestaň, Pere.
Kdo kdy tak tobě naplival odporem do tváře?
Přestaň!
Přestaň s tím. Pere! Co to do tebe vjelo? Hned s tím přestaň!
Přestaň, Pere!
Podívej se na mě. Hned s tím přestaň.
Podívej se na mě.
Občas si připadám jako trol...
který vylezl z nory, aby mohl být s lidmi.
Zjistil, že světlo je příliš jasné.
Sluneční paprsky zářily příliš,
tak se vrátil do nory a zbaběle se krčil.
Zpátky do temnoty.
Spi.
Oba jsme měli dlouhý den.
Pane Sideniusi.
- Jste tady rád? - Velmi rád.
Za posledních pár měsíců jsem se tu naučil víc než na škole v Dánsku.
To rád slyším.
Prostudoval jsem si váš projekt.
Některé podrobnosti jsou diskutabilní.
Zejména to haťové obložení a tarasy.
Také ten koncept regulace fjordů
- se souběžnými díly. - Ovšem, pane profesore.
Ale celkově vzato, pane Sideniusi...
to na mě dělá velký dojem.
Máte neobyčejně nápadité a detailní porozumění
pro přírodní síly a jejich zkrocení.
Děkuji, profesore.
- Kéž byste věděl, co to pro mě znamená. - Upřímně doufám...
že si dánský národ vašeho nesmírného talentu váží.
Děkuji.
Velice vám děkuji.
Mí drazí přátelé a ctění hosté.
Dnešek je pro mě a moji ženu...
velice vzácný a dojímavý den.
S radostí vám oznamujeme zasnoubení naší nejstarší dcery Jakobe
s Perem Sideniusem.
V den, jako je tento, mám chuť pronést krátkou řeč k páru,
který nyní vyslovil své první oficiální „ano“.
Začnu u tebe, Pere, svého budoucího zetě.
Jsi asi ten nejtvrdohlavější člověk, kterého znám. V dobrém i ve zlém.
Převážně v dobrém.
Když si vzpomenu, jak jsi vytrvale usiloval,
abys Jakobe získal,
a jak neúnavně jsi bojoval za svůj infrastrukturní projekt.
Vydal ses do Rakouska studovat u profesora Pfefferkorna.
Ten Perovy nápady jednoznačně podpořil.
To je věc, co?
Proto ti s radostí sděluji, že jsem vytvořil sdružení...
zámožných lidí, kteří chtějí tvůj projekt podpořit, Pere.
Po finanční stránce to vypadá,
že jde o realizovatelný projekt.
Jsi šťastný muž.
Věřím, že ti budoucnost leží u nohou.
Dobré odpoledne, nebo spíš večer.
Zase tady byl ten nepříjemný muž. Nechal vám tu dopis.
Mohu ti nabídnout jen vodu.
Ne, děkuji.
Jak dlouho už jste v Kodani, matko?
Po smrti tvého otce jsem musela faru opustit.
Neměla jsem kam jít, tak jsem chtěla být poblíž Eberhardta.
Vypadáš velmi elegantně.
A osvojil sis dobré způsoby.
Tvůj bratr říkal, že sis našel bohatou rodinu,
která ti tvůj životní styl platí.
S Eberhardtem jsme chtěli tvého otce ušetřit bolu, který by cítil...
kdyby se dozvěděl o tvém vztahu s židovskou dcerou boháče.
„Šťastný muž“.
Tak ti říkají.
Co je to za způsoby?
O čem jste chtěla mluvit, matko?
Nebyls na otcově pohřbu.
Ale do posledního dechu doufal, že se navrátíš k pokoře.
Chtěl, abych ti po jeho smrti něco předala.
Proto jsem požádala Eberhardta, ať tě vyhledá.
Tyto hodinky měly pro tvého otce zvláštní cenu.
A teď ti povím, Petere Andreasi...
proč do posledního dechu naléhal, abych ti je předala.
Jako mladík měl tvůj otec odjet na latinskou školu.
Jeho otec po něm chtěl klíč od kufru, aby mohl zkontrolovat...
co si bere s sebou. Tvého otce se to dotklo...
tak odjel bez rozloučení.
Když večer do školy dorazil, otevřel kufr...
a našel v něm hodinky, které teď držíš.
Pochopil, že je to dar.
Mělo to být překvapení.
Tvůj otec se rozplakal.
Plný výčitek šel celou noc
až domů, otce objal...
a prosil o odpuštění.
Právě oné noci
pocítil pokoru...
a našel cestu zpět ke světlu.
Ke klidu v duši.
A našemu Pánu na nebesích.
Nikdy nezapomeň, co tvůj otec říkal.
Zavržen budiž ten, kdo vzdoruje Pánu!
Asi už bych se napil té vody.
Tamhle je kuchyňka.
- Víte to zcela jistě? - Ano. Jste těhotná.
- Budeš už hotový? - Za dvě minutky.
S pozdravem od Jakobe. Doufá, že schůzka dobře dopadne.
Na tohle čekám už od dětství.
Kolik tam bude přátel tvého otce?
Sedm, osm.
- Co je probůh tohle? - Přivezli mi ji včera.
Pořídil jsem si ji ve Vídni. Podobá se mi?
Dokonale.
Nikdo netuší, že se za pár hodin zapíšeme do dějin.
Pokládáme základy nové národní infrastruktury.
- Něco velkého. - Je tři čtvrtě na deset! Rychle!
Abychom propojili všechny kouty Dánska
a zapojili venkov do moderní společnosti,
musíme se odpoutat od ideálu vepřového a másla
a místo toho začlenit rolnictvo do národa.
A jak už jsem řekl v úvodu, můj projekt kanálů
ve spojení s hydroelektrickou a větrnou energií je zde klíčový.
Slibuji vám, že vaše investice nepřijdou nazmar.
Jakmile bude Dánsko soběstačné, peníze se jen pohrnou.
Děkuji, že jste si našli čas vyslechnout plány na novou dánskou infrastrukturu.
Toto sdružení,
které tvoří soukromí nezávislí investoři,
provedlo pár kalkulací a došlo k závěru...
že projekt je finančně realizovatelný.
Přirozeně v závislosti na schválení ministerstvem.
Víme, že pan Sidenius jednal s vysoce postaveným úředníkem
a toto jednání z osobních příčin
skončilo nešťastně.
S touto osobou jsme jednali.
A až za okamžik vejde těmito dveřmi...
žádáme vás, abyste mu vyslovil bezvýhradnou omluvu, kterou očekává.
Prosím, Isaku.
Pánové...
opravdu si myslíte, že mu dlužím omluvu?
Za co jako?
Za co? Musíte chápat...
že cizí vedení přijmout nemohu. Svůj projekt jsem vypracoval
zcela bez dozoru a zasahování.
Teď je dopustit nemohu.
Pravděpodobně víte, že bez schválení šéfinženýra Bjerregrava
není projekt realizovatelný.
Chci akcentovat, že mě pan šéfinženýr urazil.
Mému projektu se vysmál!
Omlouvat by se měl on mně.
Vy se odmítáte omluvit?
Ano. Nemohu se omluvit starému mocí posedlému tyranovi.
Dogmatikovi, který postrádá vizi! Je mi líto.
Je to váš definitivní postoj?
Naprosto.
Tím je dnešní program u konce, pánové.
Sdružení se tímto rozpouští.
Předpokládám, že výsledků této schůze...
nikdo nelitujete.
Představ si, že bych se musel omluvit tomu mocí posedlému neústupnému člověku.
Kdo tam byl neústupný, Pere?
Ty taky?
Je malá omluva příliš, kdyby tvůj projekt zachránila?
Ano, v mém světě. Tvůj postoj mě šokuje.
Vždy říkáš, že účel světí prostředky.
Tohle potvrzuje prohnilé propojení peněz a lidí u moci.
A vypadá to...
že ty ho podporuješ.
Jak to myslíš?
Pokud...
bych se měl řídit tvou morálkou...
hovořili bychom spolu naposledy.
Jak to myslíš?
Je ti vrozeno vážit si vlastností, které zřejmě postrádám.
Jako bych to neslyšela.
Výsledek dnešního jednání
mě i mé kolegy nesmírně zklamal.
Nenechám se tím tyranem šikanovat. Zvlášť u tak významného projektu.
Do budoucna si prosím zapamatuj, jaké je tvé postavení
v rámci mé rodiny, a vystupuj s nezbytnou elegancí.
A důstojností.
Vyjádřil jsem se jasně?
Ano, pane.
Jakobe?
Víš o tom?
O čem?
Pojď se posadit vedle mě.
Dobře.
Jmenuje se tvá matka...
Kristine Margrethe?
Ano.
Proč se ptáš?
Zemřela, Pere.
- Jak to myslíš? - V novinách bylo úmrtní oznámení.
Všimla jsem si, že byla vdova po duchovním.
„Naše drahá matka Kristine Margrethe Sideniusová
našla svůj věčný mír.“ Podepsány „její děti“.
Věděls, že umírala?
Věděl jsem, že churavěla.
Ale ne, že je to tak vážné.
Vedla pozoruhodný život.
S tolika dětmi...
a tak náročným manželem.
A v chudobě.
Přesto si nestěžovala.
Říkals mi, že jednou řekla:
„Nelitujte mě.“
„Litujte mého manžela a mé děti.“
Co je pryč, je pryč.
Mluvme o něčem jiném.
Mluvme o tobě.
Chci s tebou cestovat.
Brzy.
Do Anglie.
Jen ty a já.
Nazveme to zásnubní cestou.
Tam budeme moci žít jen naší láskou.
A v pohodlí plánovat svatbu.
Sama mám velkou novinu a těším se, až ti ji povím.
Pojeď se mnou do venkovského sídla. Nezůstávej dnes sám.
Máš tam pokoj pro hosty.
Měli bychom matce a otci o smrti tvé matky říct.
- Dlužíme jim to. - Už jsme skoro příbuzní.
Nedlužím jim nic, samozřejmě až na ty peníze.
Tak jsem to nemyslela. O penězích vůbec nemluví.
Zato já na ně myslím.
Chci se zbavit dluhu a získat nezávislost.
Ne na tobě, ale na penězích tvé rodiny.
Pokud peníze neřeší oni, neměl bys ani ty.
Jistě, ale nechci tvé rodině nic dlužit.
Dobrý den. Jdu za tajemníkem Sideniusem.
První patro, čtvrté dveře napravo.
Děkuji.
Dále!
Četl jsem, že matka zemřela.
Ano.
Nemáš být v cizině?
Jak zemřela?
Signe ji šla ráno učesat.
Matka byla netrpělivá a řekla Signe, ať si pospíší.
Pak zavřela oči a v klidu zesnula.
Všem nám napsala dopis na rozloučenou.
Tobě také.
Spolu s balíčkem.
Samozřejmě ji pohřbíme vedle otce v Jutsku.
Zítra odpoledne nalodí její tělo.
Před pohřbem se sejdeme na rodinný obřad u rakve.
Když už víme, že jsi ve městě, mrzelo by nás, kdybys tam chyběl.
Z řady důvodů asi bude lepší, když ho vynechám.
Moje snoubenka by jistě ráda přišla, ale asi by tam nezapadala.
- A ani by nebyla vítána. - To máš pravdu.
Petere Andreasi?
Kvůli oficiálním povinnostem nemohu matku na její poslední cestě doprovodit.
Doufal jsem, že pro jednou necháš svou tvrdohlavost stranou
a vzdáš matce poslední poctu tím, že doprovodíš její rakev na moři.
Moji odpověď asi znáš.
„Mému synovi Peteru Andreasovi...
ve jménu našeho Pána Ježíše Krista.“
„Píši ti, můj synu,
než zavřu oči navěky, abych se ti naposledy pokusila
promluvit do duše.“
„Vím, že se neřídíš Božím učením.“
„Upřímně ale doufám, že se budeš k ostatním chovat
s pokorou a nesobeckou láskou.“
Mohl bych si půjčit pero a papír?
Tu máte.
Zem zemi...
popel popelu...
prach prachu.
- Příjemné překvapení. - Chtělo to změnu prostředí.
Po matčině pohřbu jsem potřeboval oddech.
Tohle je nejkrásnější místo, které znám.
- Jak dlouho se zdržíte? - Pár dní, pak se vrátím.
Povinnost volá.
Jen jsem chtěl panu pastorovi poděkovat za řeč na pohřbu.
Maličkost.
Vaše matka byla neobvykle skromná a svědomitá
- vůči Bohu i bližním. - Tak si ji pamatujeme.
Nemohu tvrdit, že bych vaše rodiče znal. Potkal jsem je párkrát.
Byli jsme téměř sousedé.
S pastorem Sideniusem jsme se v pohledu na funkci církve výrazně lišili.
Ale vážil jsem si ho. Byl velmi horlivý.
Jaký je to pocit být zpět?
Přijel jsem se smíšenými pocity. Málem jsem uprchl.
Ale vidět opět tento kraj na mě zapůsobilo.
Je to příliš silné.
Příroda ukrývá velkou moudrost.
V novinách psali, že jste se v Kodani zasnoubil.
- Sidenius není běžné jméno. - Ovšem.
Váš budoucí tchán je velmi bohatý a vlivný, že?
Přiženíte se do bohaté rodiny.
Aspoň nemusíte zaopatřovat manželku.
Otče!
Peníze v tom nehrají žádnou roli.
Ostatně jako inženýr si vydělám dost peněz,
abych rodinu uživil.
Tato svatba, a teď se ptám čistě z odborného hlediska,
židovka a syn duchovního, jak to...
To už přeháníš. Přestaň návštěvu vyslýchat.
Neochutnáte náš domácí koláč? Upekla ho Inger.
Neupejpejte se.
Zdráhání není na místě.
Poslužte si.
Inu...
Děkuji.
Jakobe, víš, kdy se Per vrátí z Jutska?
Poslal krátký telegram a zmizel.
Takže netušíš, kdy ho opět uvidíme?
Zřejmě po pohřbu.
Před svatbou musíme probrat jisté zásady a finanční záležitosti.
Jistě, otče.
Výborně.
Nemáte tušení, jak jsem rád mimo město.
Věřte mi, že tam život umí být složitý.
Zatímco tady...
Byla jste někdy v Kodani?
Ještě ne, ale ráda bych někdy velké město viděla.
A v něm...
tu smetánku, kterou znáte.
- Podržím vám je. - Díky.
Vsadím se, že vaše snoubenka je nejen bohatá, ale i překrásná.
Pardon, pokud jsem vás vylekal.
- Vy jste se vrátil? - Měl jsem nějaké vyřizování. A...
V kapse jsem našel vaše rukavice.
- Tu máte. - Děkuji.
- Všude jsem je hledala. - Nechcete si vyjít na procházku?
Ano.
...a zdymadlo zajistí řádnou hloubku vody,
aby mohly námořní lodě proplout...
- Nudím vás. - Vůbec ne.
Náhle jste zvážněl.
Opravdu?
Snad se vám příliš nestýská po snoubence.
Ne, vůbec ne.
To proto, že jsem tu.
Pryč od toho všeho. Skoro se mi stýská.
- Jsem šťastný. - V Kodani šťastný nejste?
Ale ano. Všechno, pro co jsem tolik dřel...
A že jsem dřel. Proměnilo se to...
v neštěstí.
No...
Měla bych se vrátit.
Nemůžete spát?
Dobré ráno, pastore. Bohužel.
Trápí vás tělo, nebo duše?
Duše.
Zvenčí, či zevnitř?
Bohužel obojí.
Pojďte, pane Sideniusi. Projdeme se.
Svěřte se mi.
Ze všeho nejvíc se cítím v pasti.
Kvůli neodbytným myšlenkám nemůžu spát.
Jsem zmatený.
Jsem napjatý.
Je to zkouška?
Je to trest?
Trest za můj život.
Že by to byl Boží soud mého života? Proto jsem tak neklidný?
Nebo stesk po domově?
Nebo jsem tak rozrušený kvůli otcově prokletí?
Pane Sideniusi...
nemučte se zhoubnými myšlenkami.
Jste sám sobě nepřítelem a žalářníkem.
Vyjděte ze svého vězení. Nemějte strach. Bůh je při vás.
Prosím o požehnání!
Odpusťte mi, že jsem opustil matku a otce!
A že jsem opustil Ivana. A Jakobe. Už nechci dál škodit.
- Takhle ne. Vstaňte. - Zasloužím trest.
Nebi platíme za klid v duši pokorou.
Učinil jste první krok na stezce k vnímavosti a pokoře.
Až odejdu, chvíli tu pobuďte.
Klidně se vyplačte.
Teď vás tu nechám.
Pane Sideniusi, jste to vy?
Rodiče šli na návštěvu, ale brzy se vrátí.
Dal byste si kávu?
Ne...
Jste zasnoubený.
Copak to nechápete?
Řekni to, chceš mě.
Jsem ráda, že už jsi z Jutska zpátky. Tolik se mi po tobě stýskalo.
Přemlouvala jsem rodiče, ať z venkovského sídla odjedeme dřív.
Chtěla jsem tě tu přivítat.
Ale víš, jak si otec venkov užívá.
- Pojedeš tam dnes se mnou? - Ano.
Tady mi šijí svatební šaty.
Ale víc ti nepovím. Budou prosté a elegantní.
Mám jízdenky do Anglie.
Nejdřív vlakem do Esbjergu a pak lodí do Harwiche.
A pak to budeme jen já a ty. Zásnubní cesta. Už se nemůžu dočkat.
Nemáš z mé velké novinky radost?
Tváříš se tak vážně.
Stále se ti hlavou honí matčin pohřeb?
Ano, jistě, ale Jakobe...
- Musíme si promluvit. - Pokud kvůli svatbě,
otec chce, aby ses mu co nejdříve ozval.
Chce, ať se oba sejdete s advokátem.
Ano.
- Děkuji. - Děkuji.
Ne, je to...
něco vážnějšího.
Jakobe...
Jsi ta nejdokonalejší osoba, kterou znám.
Tolik pro mě znamenáš. Víc než kdokoliv jiný.
Ale stojíme před...
ohromným rozhodnutím. Poslední dobou přemýšlím...
Přemýšlím, zda...
Zda k sobě patříme.
A zda jsme vůbec kdy...
k sobě patřili.
Možná to celé byl jen takový můj rozmar.
- Tvůj rozmar? - Ano.
Ano. Možná to byl celé omyl, protože jsem příliš naléhal.
A poslední dobou mám pocit...
že jsme možná příliš odlišní.
A že spolu...
možná nikdy nebudeme vážně šťastní.
Dlouhodobě.
Myslíš, že ne?
Mám své pochyby.
Proto by asi bylo nejlepší
s tím skoncovat již teď...
než někdo přijde k úhoně.
Takže naše zasnoubení rušíš?
Velice mě to mrzí, Jakobe.
Jak... Jak můžeš...
Jak můžeš náš vztah líčit, jako by existoval
jen proto, že sis to přál ty?
Jako bych tě já nemilovala?
Nechápeš, že jsem málem zahynula láskou
a touhou po tobě?
Možná nechápeš, co láska k někomu znamená.
Možná znáš jen nepříznivou stránku vášně.
Zahleděnost do sebe a ješitnost.
Je to tak, že...
jsme příliš odlišní.
Že ano?
Proč to neřekneš na rovinu?
Zapřísahám tě...
buď aspoň upřímný.
Máš někoho jiného?
Sama poukazuješ na to, že jsme příliš odlišní...
Pověz mi pravdu!
Vážila bych si tě, kdybys byl aspoň pro jednou upřímný.
Tak přiznej, že ses zamiloval do jiné!
Sideniusovi to asi mají v krvi.
Tu strohost niterných zakrnělých citů. Bože můj!
Jen tak zakrýváš svou...
ješitnost.
Svou nezralost.
Chápu, že se hněváš, Jakobe.
Opravdu to chápu.
A mrzí mě, že to musí skončit takto.
Opravdu.
Aspoň nemusím převzít tvé barbarské jméno.
Vyřiď prosím otci, že peníze, které mi půjčil,
mu hodlám zcela vrátit.
Se složenými úroky.
- Anno? - Ano?
Zašli je panu Sideniusovi.
Ano, slečno Salomonová.
Prosím o otištění tohoto oznámení v Berlingske Gazette.
„Manželé Salomonovi s lítostí oznamují, že zásnuby dcery Jakobe...
s panem Sideniusem byly zrušeny.“
- To je vtip? - Ne, bohužel ne.
Proč o tom nevím?
Vlastně jsme ho nikdy moc v lásce...
Co jeho projekt?
- Naše investice! - Podepsal kontrakt,
který jasně určuje podmínky vyrovnání.
Jako zástavu za půjčku byste dostal patent mého vynálezu.
Ocenil bych co nejrychlejší výplatu peněz.
Neznám hodnotu vašich strojů. Mé rozhodnutí ovlivňuje to,
že jsem se nedávno dozvěděl
o zrušení vašich zásnub se slečnou Salomonovou.
Proto jsem navrhl...
Za zásady se v obchodních záležitostech vyhýbáme projektům
bez bankovního zajištění.
Proto vám půjčku bohužel poskytnout nemůžeme.
Matko?
Ano, děvče?
Pamatuješ, jak jsem ti říkala o návštěvě své přítelkyně Rebekky ve Vratislavi?
Ano.
Asi bych tam teď chtěla.
Nemám ale dost peněz na cestu. Požádala bys otce?
Kdy chceš odjet?
Co nejdříve. Možná zítra.
Tak proto jsi byla tak nedostupná.
Byla?
Omlouvám se.
Ví o tom někdo?
Ani tvoje sestra nebo Ivan?
Pouze Rebekka.
Zná dobrého lékaře.
Otce s tím nezatěžuj. Peníze na všechno ti zařídím.
Hlavně pak odpočívej.
Kdyby se někdo ptal,
řekneme, žes po rozchodu s Perem musela pryč.
Jak teď chcete projekt realizovat? Bez Salomona?
Bez bankéřů a továrníků?
A co Bjerregrav?
Jste blázen.
- Co jen drobnou půjčku? - A k čemu by vám byla?
Dlužím Salomonovi peníze a budu se v Jutsku ženit.
Nic vám nepůjčím.
Když se mi doneslo, že už nejste zeť Philipa Salomona,
nechápal jsem to.
Proč by ambiciózní mladík jako vy zahodil takovou příležitost?
Stále tomu nerozumím.
Jakobe?
V první řadě vám chci vyslovit dlužnou omluvu.
Omlouvám se vám.
Pochopte...
Ocitl jsem se v tíživé situaci.
Laskavě vás prosím o porozumění.
Doufal jsem, že byste ještě jednou...
mohl můj projekt zvážit
a pod svým odborným dozorem ho představit
zámožným investorům, kteří by ho mohli zafinancovat.
Na to je bohužel už pozdě, pane Sideniusi. Děkuji za návštěvu.
Možná si mě pamatujete z doby, kdy jsem byl chudý. Dnes je vše jinak.
Budu si brát bohatou baronku z Jutska.
Než odjedu z města, zbavuji se pár věcí.
Jak vidíte, obleky jsou z nejjemnější italské vlny.
Dám vám tři koruny.
Přidám i tu bustu. Vytvořil ji přední německý...
To neprodám.
A ty knihy jsou v němčině. Ty nikdo nekoupí.
- Ale... Přihodím ještě tyhle výkresy. - Popsaný papír neprodám.
Ne.
A cesta k Bohu je plná zkoušek.
Netuším, co to plácáte. Tři koruny.
Víte, kdo jsem, dobrý muži? Nevíte, ale já vás poučím.
Syn Boží. Génius!
Všichni zplození a zrození v temnotách jednoho dne předstoupí
a bude nad nimi vynesen rozsudek. Peníze si nechte!
Ale střeste se Hospodinova prokletí!
Mladý pane Sideniusi?
Už je to dlouho.
Mohu pro vás něco udělat?
Poprosil byste Jakobe, ať sem sejde?
Odjela z města...
a nějakou dobu bude pryč.
Vy ale vypadáte.
Pamatujete náš první rozhovor?
Štěstěna se usmívá na hlupáky a úspěch plodí lítost.
Inu...
pýcha předchází pád.
Tak běž.
Ukaž.
Vypadá to dobře. Hagbarthe?
Otoč se.
Nevrť se. Narovnej záda.
Vypadá to dobře. Nehty!
Druhou ruku.
Dobře.
- A nehrb se! - Zvedni ruce.
Přijměte apoštolské požehnání.
Milost Pána Ježíše Krista,
Boží láska a společenství
Ducha svatého s vámi všemi. Amen.
- Zdravím, Jakobe. - Eyberte.
- Už je to dlouho. - Pravda.
- Byls pryč z města. - Otevřeli jsme pobočku v Německu.
Děvčata už mluví plynně německy. Pozdravují tě.
To mám radost. Pozdravuj je ode mě.
Omlouvám se, pokud tě obtěžuji...
Ale chci ti říct, že jsem zklamání hodil za hlavu.
Čas všechny rány zhojí, jak se říká.
Vše odpuštěno.
Chci se tě zeptat, když je teď všechno jinak...
jestli bych tě mohl, samozřejmě až se ti to bude hodit...
někdy pozvat na čaj.
Nebo na večeři.
Jen my dva.
Drahý Eyberte.
Vždy jsi ke mně byl moc milý a ohleduplný.
Nezkusíme to znovu, Jakobe?
Věřím, že bys mi byl láskyplným manželem.
Ale nikdy bychom nebyli šťastní.
Já tebe totiž nemiluji.
Sakra, nemám klid.
V první řadě...
co ten tvůj projekt budoucnosti?
Zrovna dokončuju projekt nového přístavu v Esbjergu.
Bude středem,
respektive křižovatkou evropské lodní dopravy.
- Budou tam doky, loděnice a... - Jak toho docílíš?
Inu, úřadům se nedá poroučet...
Rozumím.
A když na své vizi pro budoucnost nepracuješ?
Jak víte, pomáhám doma.
Jinak trávím čas přemítáním.
Jde o to, Pere,
že domácnost jako ta tvá s Inger a třemi dětmi
znamená jisté výdaje.
Neplatíte účty.
Kdyby tchán...
Mluvím o tom, protože vás dál ze svého skromného platu podporovat nemohu.
Chci nalézt nějaké řešení.
Evidentně máte finanční potíže.
Nestojím o žádné opatrování ani zásahy...
A já tě důrazně žádám, abys se mnou tímto tónem nemluvil.
Přišel jsem najít řešení tvých rodinných závazků.
Poslouchej, Pere.
Včera jsem mluvil s mladým bohatým statkářem, panem Brückem.
Doslechl se o tvých inženýrských dovednostech.
Potřebuje do jara zregulovat říčky na pozemku.
Navrhl jsem mu, ať tě kontaktuje.
- Dobrý den, pane Sideniusi. - Děkuji.
Moje žena Inger. Myslím, že už se znáte.
Ano, od dětství.
- Vítejte, Inger. - Děkuji.
Je hezké být zase tady.
- Projdeme se? - Ano. Jen mi pomozte s tímhle.
Jednoduché odvodnění musí být pro inženýra jako vy
hotová prkotina.
Naopak. Rád vám pomohu.
Myslíte, že to půjde, pane Sideniusi?
Ano, určitě. Stačí pár úprav koryta,
které sníží hladinu spodní vody, a půdu půjde využít jako ornou.
U hráze budou potřeba výkonná čerpadla.
Mohou je pohánět mlýny. U každé čerpací stanice jeden.
Zapomněla jsem, že louka sahá až k jezeru.
Nebude vám vadit, když sem vezmu děti, pane Brücku?
Ne, ovšem. Mohou plavat a rybařit podle libosti.
Od toho jsou tam ty veslice.
Ahoj.
Jsi tady celý den?
Je ti zima?
Máš pěkné copy.
Pleteš si je sama?
Tu máš. Ať ti chutná.
- Mohu nějak pomoci? - Ano, můžete dětem dávat chleba.
Tu máš.
Ať ti chutná.
Tu máš.
Promiňte, kdo jste?
Jen jsem šla kolem. Jmenuji se Jakobe Salomonová.
Víte, kde jste, slečno Salomonová?
- Vlastně ani ne. - Jsme YWCA.
Jistě chápete, proč tu lidé vaší víry nemají co dělat.
- Ať ti chutná. - Mojí víry?
YWCA je křesťanské hnutí.
- Tu máš. - Ať ti chutná.
Chápu.
Omlouvám se.
Tu máš.
Ať ti chutná.
Díky nim se ve větru otáčí.
Když do lopatek vane vítr, takhle se otáčí.
Tak vzniká elektřina a elektrický proud.
Rozumíš?
Takhle.
Ne!
Hagbarthe, rozbils ho! Slez dolů! Proč jsi takový nešika?
A omluv se otci.
Omluv se otci!
Omluv se otci, Hagbarthe!
Hagbarthe! Vrať se sem a omluv se otci!
Už děti spí?
Ingeborg a Lise už zařezávají.
Hagbarth si stěžuje na bolavé břicho.
Určitě...
brzy usne.
Prosím tě, nebuď na něj tak příkrý.
Je to citlivý chlapeček.
Ovšem.
Je to chytrý chlapeček, kterému se stýská po otci.
Půjdeš si lehnout?
Až dočtu noviny.
- Dobrou noc, zlato. - Dobrou noc.
Vím, že jsem vás zklamala, když jsem se nevdala a neměla děti.
Místo toho chci v souladu s naší rodinnou tradicí...
pomáhat potřebným.
Tak jsem se rozhodla tady v Kodani založit charitní školu.
Vím, že na ni padne celé mé dědictví.
Ale protože ho nemám komu odkázat,
nenapadá mě smysluplnější způsob, jak ho utratit.
- Slečno Salomonová, jsme nachystaní. - Pojďte sem, děti!
Dívejte se tamhle.
O kousek se posuňte. Asi můžeme.
- Dívejte se na toho milého pána. - Dívejte se do téhle krabičky, prosím.
A vůbec se nehýbejte.
Jeden brambor, druhý brambor, třetí brambor... Děkuji!
Naše děti své rodiče sotva vídají. Celý den pracují.
Běžné školy jsou tak bídné, že připomínají spíš nápravná zařízení.
Strádající děti šikanuje policie, která je posílá do chudobince.
A jediný člověk, který by je mohl naučit moudrosti, pastor,
mluví jen o soudném dni a pekle.
Jak se mají naučit milovat bližního svého
a stát se slušnými lidmi?
Postupně chci školu proměnit na alternativní.
Útočiště, bezpečné místo.
Osobně jsem byla svědkem toho, jak dokáže těžké dětství člověka poznamenat.
Chtěla jsem vytvořit místo, které pomůže uniknout ze sociální pasti.
Pojď dál.
Matka říkala, ať ti popřeju dobrou noc.
Jistě. Pojď dál.
Vyrobil jsem ho, protože jsem ten druhý mlýn rozbil.
Děkuji, můj hochu.
Otce se nebojíš, že ne?
Vyřešíme to spolu.
Chceš, abych odešla?
Proč se ptáš?
Vypadáš, že bys byl radši sám.
Vím, že se trápíš. Nemůžeš si promluvit s mým otcem?
Třeba ti pomůže najít útěchu v Bohu.
Kdykoliv jsem po Něm pátral, našel jsem jenom sebe.
Ten, kdo našel sám sebe, Boha nepotřebuje.
Co tě trápí, Pere?
Některé lidi...
přitahují pohromy.
Nalézají svobodu jen v beznaději a samotě.
Jak to myslíš?
Občas mívám pocit, že by pro vás bylo lepší, kdybych tu nebyl.
Slib mi, že se mnou nenecháš stáhnout.
- Tady je náš oslavenec. - Jsi opravdový elegán.
- Všechno nejlepší, Hagbarthe. - Ukloň se a poděkuj, Hagbarthe.
Děkuji.
Dobrý den.
- Všechno nejlepší, Hagbarthe. - Ukloň se a poděkuj.
- Děkuji za pozvání. - Jsme rádi, že jste dorazil.
Pojďte dovnitř.
Je nádherné počasí.
Krásná oslava.
- Už se nese narozeninový dort! - Všechno nejlepší, Hagbarthe.
- Ukrojíš si? - Může ti pomoci Brück.
Spustil jsem člun.
Nechtěl by sis zkusit vyplout, Hagbarthe?
Bude to hezké odpoledne. Kávu, otče?
- Velký kousek. - Podejte si talíře.
Tak na narozeniny. A všem vám děkuji, že jste přišli.
Všechno nejlepší, Hagbarthe.
Musel být celý rok moc hodný, že dostal tak slunečný den.
Určitě.
- Je to vzorný hoch. - Musím pryč. Zapomněl jsem něco říct
- lidem u stavidla. - Musíš tam zrovna teď?
Hagbarth slaví narozeniny.
Hned se vrátím.
Už jsi spokojený?
FARÁŘ J. P. SIDENIUS
JAKOBE SALOMONOVÁ OTVÍRÁ CHARITATIVNÍ ŠKOLU V KODANI
Takto se píše „kráva“.
Slečno Salomonová?
Mám pro vás dopis.
Děkuji.
Takto se píše „tráva“.
Takto se píše „zpráva“.
Tak tys přijela.
Je to už tak dlouho.
Tak takhle teď žiješ.
Tady v divočině.
Já...
si připadal...
odcizeně...
a vykořeněně...
po celý život.
Ale tady si...
konečně uvědomuji, kdo jsem.
Ve své nelidské samotě.
Bez ní bych byl...
pouze poloviční člověk.
Vždy Sidenius.
Teď cítím vysvobození.
Sledovala jsem tě z dálky.
Věděla jsem, že jsi nemocný, ale ne, že tolik.
Je to rakovina.
Podle doktora mi moc času nezbývá.
Dala by sis kávu?
Vyprávěj mi o Kodani.
Často o tobě mluvíme.
Přes ten tehdejší poprask...
otec i Ivan souhlasí, že ses zachoval správně.
Jednoho dne jistě svět ocení impozantnost
a nezbytnost tvých národních projektů.
Chtěl jsem tě o něco požádat.
Mohla bys u sebe ve škole vystavit můj projekt a model?
Jako takovou inspiraci pro děti.
Ano, ovšem.
Přesně tam patří.
Skutečný důvod, proč jsem ti napsal a pozval tě sem...
Chci ti dát tohle.
Je to moje závěť.
Vše připadne tvé škole.
Je to 12 600 korun.
Není to moc,
ale je to všechno, co jsem za ta léta našetřil.
A chtěl jsem se zeptat...
zda ten dar dokážeš přijmout.
Proč bych neměla?
I když jsme oba velmi odlišní...
Nevím, jestli jsem tě kdy vlastně chápala.
Ale o to víc jsem za ten dar vděčná.
Ublížil jsem ti hodně?
Vůbec bych neměnila.
Naopak jsem šťastná, že jsem tě poznala.
Až díky radosti a žalu, které jsi způsobil...
získal můj život smysl.
Škola, již jsem založila...
je tvým dílem stejně tak jako mým.
Svým způsobem jsou to všechno naše děti.
Děkuji.